Радой Ралин
Есенни часове

chitanka.info

Понякога обичам с часове

да гледам уморен зад стъклата

как нервно неуморен вятър вей

и клони, и антени клати.

Отронва се и пада тъжна шума

от жълтите попарени дървета.

Един болезнен залез тихо свети

и клоните под него в дрямка клюмват.

Скучаят улиците омърлушени.

Тежи им, много им тежи калта!

Наситени са вече все да слушат

нестихващата песен на дъжда.

Те може би жадуват минувачи

да разнообразят деня им сив

или поне един стар продавач

мъртвилото със вик да огласи.

Безшумен, тъжен есенен пейзаж,

във който всичко стихва и угасва.

Но аз обичам дълго да седя,

да съзерцавам в ъгъла безгласно.

Тогава самотата си забравям,

копнея да се видя с мили хора

и странно есента ме упоява

със светлата си хубава умора.

1941

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.